- Usch! Hur gör du det där? - Det är lätt. Jag ska visa.
- Vi får inte röka. - Man låter bara bli att andas in.
Pojkarna älskar det. Prova.
Cathy! Vad gör du?
Gå in på min loge igen, flickor. Tack.
Det här ska jag prata med din mamma om.
Håll er borta från den där flickan. Men ni behöver inte vara oartiga.
Önska henne bara god morgon och gå vidare.
Så fint det blev, Mamacita.
Jag tar kalv i kväll, Michael.
Och du var visst sugen på lever, Mamacita.
Ja, med lök.
Och fiskpinnar till flickorna?
Kan vi få biff?
De växer upp så snabbt!
Två filéer tack, Michael. Mycket blodiga. Tack.
Kan vi ta av oss rosetterna? Alla stirrar på oss!
Det är inte därför de stirrar.
Jo, miss Joan, innan jag glömmer det...
- Vad är det här? - Kortet till miss Christinas blommor.
Hon har premiär på sin pjäs i morgon kväll.
Nej, jag tänker inte skicka något.
Tror ni att min mamma skickade blommor till mig, eller något annat?
Jag förtjänade mitt uppehälle som 12-åring när jag skrubbade toaletter.
Men klagade jag? Inte alls.
Förväntade jag mig kort och blommor? Aldrig.
Men det gjorde mig tålig och gav mig driv.
Nej, vi... Vi får se hur recensionerna blir.
Och sen funderar vi på blommor.
Ni får gå in på damernas och ta av er rosetterna om ni vill.
Men kom inte ut rufsiga.
- Tack, mamma. - Tack, mamma.
Ge mig det.
Ge mig det, Mamacita. Och en penna.
Det här är andra-och tredjevalet till grannflickan.
De är inte alls lika snygga.
- Hon? Hon har just klivit av tåget. - Hon ser ut att ha dragit det.
Problemet var väl att den första var för vacker?
- Vem är för vacker? - Tony Curtis. Så jag nobbar honom.
- Jag vill prata med Bob. - Du kan få honom. Halva honom.
Det är bäst att vara rättfram i såna här situationer.
Det var underbart i fredags, men det får inte hända igen.
Jag är verkligen glad att du säger det.
Jag tittade på Harriet i morse och tänkte att det inte får hända igen.
- Du har rätt. Jag håller helt med. - Bra.
Men var du tvungen att hålla med så snabbt?
- Vad är det här? - Kanonmat.
Ersättare för flickan som du och Crawford tvingade mig sparka.
- Här är revideringarna, pappa. - Tack.
Adelle. Vilken professionell ung dam.
- Trivs du? - Verkligen! Jag lär mig mycket.
- Du gör ett fantastiskt jobb. - Tack, miss Davis.
Bette! Klema inte med henne. Du lovade att vara hård mot henne.
- Jag beundrar ditt familjeföretag. - Stan drivs av nepotism.
Det är sant. Min dotter kanske kan bli grannflickan.
- Det är ingen dum idé. - Jag skojar, Bob.
B.D. är i rätt ålder och är näsvis så det räcker.
- Hon är inte skådespelerska. - Men det är hennes mamma.
Hon måste brås lite på dig.
Hon förstår ju inte dig och hur hårt du jobbar för henne.
Låt henne prova på det själv.
Vad säger Crawford om det? Hon har en dotter som är skådis.
Christina är för gammal för rollen.
Hon är adopterad. Hon kanske har talang.
Ja!
Jag borde ha väntat med det här, Bette-
- men jag kan inte jobba bra i dag om jag ska fundera på det här.
- Det handlar om B.D. - Jag hade tänkt prata med dig sen.
Har hon redan sagt något? Jag var inte ovänlig, men bestämd.
- Vad pratar du om? - Din dotter fördärvade tvillingarna.
Jag kom på dem med att röka.
Jag har bett henne undvika dina ungar, och hon får inte röka.
Du kanske kan hålla henne i lite stramare tyglar.
Jag vill fråga en sak.
Jag ser hur dina flickor är. Som två vältränade småhundar.
- Vad har du för hemlighet? - Hemlighet?
Tja... Jag har alltid varit sträng med disciplinen.
Vissa personer tycker nog att jag har varit för sträng-
- särskilt med mina första två, Christina och Christopher.
Om man ger barn en uppgift så får de något att fokusera på-
- och sen får de en känsla av att ha uppnått något och tar ansvar.
Mina tvillingar älskar till exempel att sy och att laga mat.
Det är en bra idé. Jo, Crawfish...
Ska vi ta ett par glas efter jobbet?
- Du och jag? - Jag bjuder.
Då så.
- Och stäng dörren. - Va?
- Dörren. - Stänga den?
Nå... Jag ville bara tacka dig.
- Tacka mig? För vad då? - För ditt råd.
Jag ska låta B.D. jobba... med filmen. Bob vill att hon spelar grannflickan.
Jaså?
Jag förstår. Det var därför du ville gå hit.
Du var rädd att jag skulle ställa till en scen.
Jag vet vad du tycker om mig, Bette. Vad du alltid har tyckt.
Och vad du tycker om mig som mamma.
Om jag framstår som överbeskyddande eller som om jag oroar mig för dem-
- så beror det på att min mamma struntade i om jag levde.
Kastade ut mig som ett par gamla skor.
Hon skickade mig till klosterskola när jag var tolv.
- Hon ville kanske skydda din dygd. - Nej, nej...
Hon visste att det var för sent.
- Förlorade du oskulden när du var 12? - 11.
Oj! Jag fick inte ens ett förslag förrän jag var 25-
- och sen väntade jag två år till till min förbannade smekmånad.
I den öken som var min barndom-
- var jag tacksam för all uppskattning och att få känna mig omtyckt.
Vem var den lycklige pojken?
Mammas andre make, Henry Cassin.
Han var en förtjusande man som jag skattade högt.
Vi kallade honom pappa Cassin, men han var inte min riktiga pappa.
Vi var inte släkt, så det var inte incest.
Men han var vänlig och försiktig och älskade mig. Jag förledde honom.
Du var bara ett barn.
Din mamma borde ha sparkat ut honom.
Ja, kanske, men jag var glad att slippa därifrån.
Nunnorna var brutala, men ingenting i jämförelse med mamma.
Nunnorna lärde mig en hel del som jag har nytta av än i dag.
Disciplin och vikten av renlighet och ordning.
Efter att pappa lämnade oss skickades vi också till internat.
Inte nunnor. Puritanska jänkare.
Mycket frisk luft, ingen el, nakenbad i snön.
Jag älskade det. Det gjorde mig tålig.
Det var svårt att vara ifrån mamma, men hon måste jobba.
Och hon jobbade och slet tills vi återförenades.
Sen lämnade hon aldrig min sida så länge hon levde.
Hon... Hon dog i fjol.
- Saknar du henne? - Ja. Ja...
Jag tror att hon var min enda riktiga, kvinnliga vän.
Då har du haft tur.
Hör här... Vi behöver inte vara bästisar, bara bundsförvanter.
Vi vill båda samma sak. Att filmen ska bli framgångsrik.
Det blir den säkert tack vare dig. Du har snart fått en Oscar.
Jag är för gammal för att ens tänka på priser.
Ser du? Till och med det var nästan övertygande.
Jag menar det, Lucille.
Jag tänker stötta den här filmen även om jag då stöttar dig med.
- Du borde inte skriva artikeln. - Vekna inte nu. Vi har en strategi.
Om du vill stjäla filmen måste du hålla fast vid den.
- Hon förstår att det var jag. - Hur då?
Vem som helst kan ha klagat på hennes dåliga kroppslukt.
Men ingen jobbar i så starkt ljus så nära intill henne. Hon förstår.
Det var som sjutton. Joan Crawford börjar få kalla fötter.
Jag tror faktiskt att jag börjar förstå henne lite.
Hon är en ensamstående mamma i Hollywood.
Du kan nog inte förstå hur jobbigt det kan vara, Hedda.
Jag kunde också ha köpt mig en hög snorungar.
Men varför skulle jag det? Stan är redan full av dem.
Du behöver inte bli elak.
Kom ihåg det på Oscarskvällen när hon blir Årets kvinnliga skådespelare.
Du sa att han kom från Broadway. Det gör han inte. San Diego.
Ja, Old Globe. Han är Shakespeare-skådis.
Hans Falstaff är säkert omtalad i Tijuana.
- Titta bara på honom! - Han äter för att han är nervös.
- Ge repetitionen en chans. - Ingen är så där nervös.
- "Hej, mamma!" - Du ska inte låta glad att se mig.
Du tittar på en dålig Crawford-film. Du är distraherad. Försök igen.
Visst är det trevligt att bryta bröd med främlingar?
Ja, sannerligen. Ursäkta...
Är det inte bättre om jag bara tar tallriken ifrån henne?
Varsågod. Jag är inte hungrig.
Vilken fantastisk reaktion! Så skulle nog Jane också reagera-
-häpen över Edwins bufflighet.
"Är han en sofistikerad konstnär eller en vulgär gris?"
- Det får hon nog snart veta. - Ja.
Och sen pratar de på teven...
"När din hund säger 'vov' ska du ge honom Iliad."
Sen säger jag till teven: "Håll tyst!"
Nu pratar du igen.
När du hör signalen går du upp till Blanche.
Du blir kvar här nere, Victor. Okej?
"Varför ser vi henne aldrig? Vi har bott grannar i ett halvår"-
- "men den enda jag ser är den feta systern som hasar omkring."
Beredd? Signal!
- Ursäktar ni mig? - Givetvis.
- Du gillar honom. - Jag gillar talang.
"Julie säger att systern är märklig. Har du tänkt på det?"
"Nej, det har jag inte."
Du är duktig.
Det är som att få en ponny av mamma.
Visst är jag dålig?
Du blir bättre.
Ja!
Jag har pratat med Hopper. Hon vill ha en kommentar på en story.
Vad då för story?
Bette... Bette!
- Var är din rullstol? - På inspelningsplatsen. Hur så?
Jag tänker bryta benen av dig.
Du sa till Hopper att du får en Oscar för huvudrollen och jag för birollen.
- Det var din idé. - Va? Är du galen?!
Hon hade druckit en del, men hon verkade uppriktig.
Du sa att priser kvittar dig. Att du ville stötta mig.
Så jag skulle nöja mig med en biroll och ge dig huvudrollen?
Jag såg det som en kollegial gest.
Du har ju två Oscarsstatyetter. Jag har bara en.
Be Hopper att skriva det här: Jag delar inte ett skit med dig.
Och en sak till: Jag ska bli den första som får tre Oscar.
Men det borde jag redan ha, för jag blev snuvad 1950.
Det var ohövligt och avfärdande mot Judy Hollidays framträdande.
Hon vann genom försummelse!
Subban Anne Baxter ingick i min kategori, och vi delade på rösterna.
I motsats till "Eva" har vi båda huvudroller i den här.
Varför bråkar ni om Oscarsgalan? Filmen är inte klar.
Kan vi koncentrera oss? Ni kan båda lyckas!
- I den här stan? Är du galen? - Dra åt helvete, Bob.
Det var Gloria Swanson som blev snuvad 1950, inte du, subba!
Tja, det verkar som om du fick ännu en krigsfilm trots allt.
God morgon, Frank. Har du haft en vilsam helg?
Mamacita... Visst är måndagar underbara?
God morgon!
Det här blir en lång jävla vecka.
Visa samma energi, Bette.
Du slänger upp dörren och rusar fram till Blanche.
Du rusar fram till sängen.
Du knyter upp, lyfter henne av sängen och släpar henne till dörren.
Blanche har tuppat av, Joan. Ligg helt livlös.
Det är hon verkligen.
Då så, nu kör vi!
- Rulla kameran! - Den rullar!
Och... tagning!
Blanche... Blanche!
Du... Du måste... hjälpa mig.
Vi måste ge oss av.
Snälla, Blanche... Blanche! Snälla!
Bryt!
Vi gör det igen.
- Förlåt. Jag är kittlig. - Det gör inget, vi tar om det.
- Är du beredd? - Nu skärper vi oss. Börja om!
- Kameran rullar! - Tagning!
- Bryt! - Förlåt.
- Det måste vara dammet. - Börja om!
Bryt! Ursäkta. Måste hon stå där?
Hon är inte regissör. Varför står hon där?
Om jag var regissör skulle jag kräva fler omtagningar.
Sluta, Bette!
Kameran rullar!
Är du beredd, Bette? Tagning!
Det där ansiktet... Rakt in i kameran.
- Det är verkligen en skräckfilm. - Bryt!
Vi tar om det. Det kanske blir rätt den här gången.
Det blir nog rätt nu.
Så bra, för du behöver ju inte göra något.
- Kameran rullar! - Tagning!
Vad fan? Bryt!
- Jag vet vad du försöker göra. - Jag försöker inte göra något.
Jag menar det, Jane!
Bryt.
Bryt! Vi går vidare.
Du behövs här inne, Joan.
- Aj! Vad fan?! - Bryt, bryt...
- Gick det bra? - Det var med flit!
- Jag rörde henne knappt. - Tänker du bara stå där, din jävel?!
Fick du med det?
Hjälp mig!
Och bryt!
Fy fan! Skaffa hit en osteopat.
- Vad är det? - Herregud! Rör mig inte!
- Kan vi göra det igen? - Skämtar du? Aldrig!
Det måste vara hemskt.
Julie säger att systern är märklig.
- Det här är smärtsamt. - Så dåligt är det inte, Bette.
Var inte nedlåtande. Hon är urusel.
Säg det som en vanlig mening. Som om du pratar vanligt.
Så här?
Försök lite mindre... Börja om.
Okej. Från början?
- Dialogen kan vara utanför kameran. - Det är en liten roll. Det går bra.
- Hon borde väl veta. - Hon är vacker.
- Men hon är ingen skådis. - Nej, det är hon inte.
Tänk dig att du pratar med din bästa vän.
Skriv B.D. Merrill, inte Davis.
Det är så hon heter. Han adopterade henne.
Julie säger att systern är märklig. Har du tänkt på det?
Herregud... Vad ska jag säga till henne?
Hon är ditt barn. Du får väl ljuga för henne.
Har de aldrig besök? Det måste vara fruktansvärt!
Jag tycker att du är riktigt duktig.
- Du vet inte vad de orden betyder. - Jo då. Alla homosexuella älskar mig.
Det är sant. Gör det igen.
Okej då.
- "Vilken håla!" - Så fantastiskt!
Det är beundransvärt att du har tagit till dig mitt folk.
Jag visste att jag hade slagit igenom när kvinnoimitatörerna spelade mig.
Du lämnar något stort efter dig.
Det enda man lämnar efter sig är barn.
Alla får inte bli föräldrar, men vi är alla någons barn.
Din mamma, då? Älskar hon dig? Stöttar dig?
Mamma har alltid varit... väldigt stöttande.
Bra. Vi måste älska barnen till varje pris. Som min Margot.
Vem är Margot?
Min yngsta dotter. Vi adopterade henne som bebis.
När hon var tre stod det klart att hon inte var som andra barn.
- Hon var mentalt handikappad. - Oj... Jag beklagar.
Hon går på specialskola i Maine och får allt hon behöver.
Och det är inte billigt.
Jag gör den här filmen för att bekosta skolavgiften.
- Mamma. Jag vill gå igenom repliker. - Jag gör det med mr Buono.
- Men jag ska filma i morgon. - Då borde du ligga till sängs nu.
- Jag vill göra bra ifrån mig. - Du gör säkert ditt bästa.
God natt.
Sidan 75, då...
Flickor? Mamma är hemma!
Flickor?
Flickor!
De är inte här. Lägret började i dag. Två veckor.
Visst, ja... Det är väl bara att vänja sig.
- Vid lägret? - Nej, vid det här.
Att komma hem till den här hemska tystnaden.
Ni förtjänar tystnad. Barn är hårt arbete.
När arbetet är utfört är tystnaden belöningen.
Belöningen?
En av de saker jag älskade mest med att få mina barn-
- var att oavsett vad jag gjorde, om jag spelade in en film-
- eller var ute på någon tillställning i mitt hektiska liv-
-var att jag alltid kom hem-
-till underbara oljud och glädje.
Det är väl så för yrkesarbetande kvinnor. Eller alla kvinnor.
En dag vaknar man upp och inser...
...att man inte har någon make och ens karriär är över.
Barnen har blivit vuxna och flugit ur boet.
Och allt man har kvar är sig själv.
Ja, kvinnorna överlever männen och barnen flyttar. Vänj er vid det.
Åh, Mamacita...
Jag älskar din teutoniska pragmatism.
Du har rätt, det är inte så tragiskt. Det är bara ett nytt kapitel.
Även om man är ensam behöver man inte känna sig övergiven.
Jag ska ta till mig förändringarna och lära mig njuta av mig själv.
Okej. God natt.
Akta! Vi ger upp!
Vad säger ni, Nevada?
- Mer smörgåsar? - Kom och ta mig!
Släpp vapnet!
Tack, Mamacita.
- Jag vill höra all skit. - Du får nöja dig med sand.
Hon är svår att tas med på en soundstage-
- men då skulle du se henne i naturen, i dagsljus. Så fruktansvärt!
- Coca-Cola, Bob? - Du är hemsk, Bette.
- Var är drottningen av Saba? - I logen. Hon kommer.
Alla år med alkoholmissbruk har tagit ut sin rätt.
Det är 38 grader och hon är berusad.
Så oprofessionellt! Hon vägrade ha en mobil loge-
- och insisterade på att köras till ett motell-
- medan resten av oss väntade på henne i stekande sol.
Så skandalöst!
Det är varmt, Mamacita. Jag behöver ha vattnet redo.
Vilket vatten?
- Joan! - Bob!
Joan! God morgon! Jag ska visa var du ska dö.
Jag måste tillbaka till logen, men jag kommer snart.
- Vi kan väl repetera först? - Hämta chauffören.
Jag kommer strax.
Tur att hon ska ligga ner hela dagen.
För henne var det en dag på stranden.
Men jag var tvungen att uppbåda riktigt mörka känslor.
Det krävde stor skicklighet av mig att få det att kännas verkligt.
För att du är ett proffs!
Jag tänker inte falla på dem. Jag gör inga stunttrick.
Och jag fick inget stöd, vare sig av regissören eller motspelaren.
Den själviska slynan!
Bryt!
Ta den, Ernie. Zooma in.
- Nej, Joan! Joan... - Vad är det?
- Gå inte. Vi flyttar ett objektiv. - Jag är strax tillbaka.
Vi förlorar ljuset!
Stramare.
- Är det inte för stramt? - Se till att det blir jämnt.
- Kan det inte bli stramare? - Det är redan för mycket.
Tyst! Knyt bara, för guds skull.
- Verkar hon bli yngre? - Märker du det först nu?
Varje gång hon har besökt logen har hon blivit fem år yngre.
Nu gör vi bara det här.
Det var min stora scen. Bekännelsen vid dödsögonblicket.
Jag visste att hon skulle försöka stjäla den.
Himla med ögonen eller vad som helst för att rikta uppmärksamhet på henne.
Tagning.
Jane, jag... Jag dör snart.
Det är ont om tid. Du måste lyssna.
Jag har fått dig att slösa bort hela ditt liv.
Hon ser för bra ut.
Hur förstörde harpyan alltihop?
Ingenting. Ingenting alls. Jag tog mig igenom hela talet.
Hon blev nog till och med rörd av min prestation.
Jag skriver redan den fantastiska recensionen.
Hur lyckas hon, Ernie? Hon ser 20 år yngre ut.
Ljuset falnade. Det beror nog på reflektorerna.
Nej. Ta mig tusan, det är skådespeleriet.
Jag hatar den här jävla filmen!
Men om den blir framgångsrik kan jag tjäna en hacka.
Okej... Det är bra.
- Jag hade vägarna förbi. - Så trevligt.
Tack.
Det sägs att Crawford gör den bästa prestationen.
- Är det vad som sägs på gatan? - Ryktesvägen.
Vem har surrat i ditt öra? Akta dig, efter ett stick dör man.
Inte drottningen.
Kom igen, Bette...
Alla de där löjliga pressreleaserna om hur bra ni trivs ihop... Dumheter!
Jag känner till varenda elak sak som du har gjort mot Crawford på sistone.
Du sparkade henne i huvudet!
Oscarsstatyetter delas inte ut för sådant beteende.
Oavsett vad vi tycker om Crawford, så är hon en institution.
Eller borde sitta på en om hon betraktar dig som vän.
Men Bette! Jag erbjuder dig en möjlighet.
Berätta din version, så slipper du framstå som skurken.
- Jag är prisbelönt för mina skurkar. - På bioduken. Det här är verklighet.
Verklighet? Nej, det här är Hollywood, Hedda.
Allt är bluff, från trädgårdarna i öknen till din så kallade omtanke.
Jag är omtänksam.
Jag ville gärna skriva om hur två av Hollywoods giganter kom överens-
- som ett föredöme för alla kvinnor. Men jag säger bara sanningen.
Jag måste rapportera fakta, hur obehagliga de än må vara.
Du har cirklat runt det här projektet som en gam ända från början.
Det är kvinnor som du som har spätt på avskyn-
- som gör det så svårt för oss andra som faktiskt sätter något på spel.
Sanningssägaren...
Just det. Och sanningen är att det sägs att din dotter är usel.
- Hon förstör hela filmen. - Ut härifrån.
Och våga inte skriva om B.D!
- Jag skriver om vad jag vill. - Inte mitt barn.
Och hon förstör inte filmen. Hennes roll är inte viktig nog.
Fan!
Jag känner igen dig.
Jag har sett dig i "Hawaiian Eye". Du är Charles Laughton.
Jag vill vara med i filmer. Därför kom jag hit från Nebraska.
Tror du att jag kan vara med i filmer och bli en stjärna?
Du har stor potential.
Det är ett missförstånd. Jag letade efter en bensinstation.
Vad är det?
Så ligger det till. Han får komma ut när han har träffat en domare.
Han ska inte träffa en domare, för han har inte gjort något.
Min vän är skådespelare och gjorde research till en film.
Kan ni intyga det?
Vad tror ni själv?
Jag kan inte tacka er nog. Jag kunde inte ringa min mor.
Jag kan gärna lägga sparpengarna på en vän, men var mer försiktig!
Det kan förstöra karriären.
Jag avskyr att hålla saker hemliga och ljuga.
Lögner är vårt levebröd.
Det är lite oslipat, men redigeringstempot är brutalt.
Vet du vad som är brutalt? Jag har bokat 400 biografer.
400. Och du ger mig det här?
Kom igen! Filmen är inte fruktansvärd förrän i slutet.
Och det är det enda folk minns.
Om slutet inte funkar så har man ingen film.
- Du vill ändra slutet. - Nej. För fan!
Jag vill ha slutet som vi kom överens om. Crawford dör på stranden.
Men varje gång du filmar henne nu ser hon ut att bli friskare.
Som en omvänd "Kameliadamen"!
- Okej. Ja, vi kan filma om det. - Det tror fan, det.
- Men alla kan inte åka till stranden. - Ta då stranden till scenen.
- Okej. - Okej.
- Hur mycket vill du spendera på det? - Inget. Det dras av från din andel.
Nu ska jag se "My Fair Lady". Fixa det tills jag är tillbaka.
Och se inte så bedrövad ut! Du har inte skitit över "Casablanca".
Det är en B-film och kommer alltid att vara en B-film.
- Det här? - Ner med det i lådan.
En gång i tiden slapp jag sånt här, för jag hade ett nytt projekt.
Nu vet jag inte ens om det blir fler projekt.
B.D?
Förlåt att jag inte var bättre. Jag ville göra en bra insats.
Du gjorde ett bra jobb, raring.
Det var din första film! Du såg så vacker ut-
-och du talade tydligt.
Du tittade åt rätt håll och tittade inte in i kameran.
Du får det att se så lätt ut. Hoppas att jag inte förstörde allt.
Om Crawford inte kunde förstöra filmen så kan ingen det.
Notera min uppskattade inkomst. Min nya film kommer snart ut.
Ni är en välbeställd kvinna. Det är inte det som är problemet.
Det borde inte vara några problem.
Jag vill verkligen erbjuda ett kärleksfullt hem åt ett barn.
Det är inte 1940 längre.
Det borde inte vara några problem för ensamstående att adoptera.
Ert civilstånd är tvivelaktigt, men det är inte därför vi nekar er.
Nekar ni mig? Varför då?
För att det inte längre är 1940. Ni är helt enkelt för gammal.
Margot? Raring, det är mamma.
- Mamma? - Ja, vännen. Hur mår du?
Miss Ashland säger att du har målat vackra bilder.
Var är du, mamma?
Mamma har jobbat i Kalifornien, och hon saknar dig verkligen.
Men jag kommer snart hem.
Då ska jag komma på besök och stanna länge.
Vi kan bada om det inte är för kallt. Skulle du vilja det, raring?
Margot?
Jag beklagar, miss Davis. Hon blev visst lite distraherad.
Jag förstår.
Jane, jag... Jag dör snart. Det är ont om tid.
Du måste lyssna.
Du har slösat bort hela ditt liv i tron att du gjorde mig handikappad.
Snälla, sluta!
Det var inte du, Jane.
Jag gjorde det själv. Förstår du inte?
Jag gjorde mig själv handikappad.
Du körde inte den kvällen.
Du var för berusad. Jag lät dig inte köra.
Jag sa till dig att öppna grinden. Jag såg dig kliva ur bilen.
Du hade varit så elak mot mig på festen.
Du imiterade mig och fick folk att skratta åt mig.
Jag såg dig kliva ur bilen.
Jag ville köra över dig. Krossa dig.
Men du såg bilen närma sig.
Jag körde in i grinden.
Jag... bröt ryggraden.
Så du menar...
...att vi under hela den här tiden kunde ha varit vänner?
Bryt! Det tar vi. Jättebra.
Mina damer och herrar, vi är klara!
Text: Ellinor Larsen www.sdimedia.com